KATAPLEXIE JE NEUROLOGICKÁ PORUCHA
ZPŮSOBUJÍCÍ NÁHLOU SVALOVOU SLABOST.
-Na zdraví. -Jo.
SPOUŠTÍ JI SILNÉ EMOCE TYPU VZTEKU, PŘEKVAPENÍ, STRACHU.
ALE HLAVNĚ...
-To je krása. -Jo.
...RADOST
Láska...
rodina...
radost.
Jste-li tu proto,
že máte rádi Marvina a Lizu...
či jednoho z nich.
A chcete-li si užít jejich štěstí...
O mně to platí.
Lizo...
Charlie, Coopere, díky, že jste mi ten obřad svěřili.
Považuji to za velkou čest a privilegium.
Vaši drazí zesnulí rodiče Jerry a Barb by s tím souhlasili
a stejně důležité je, že by mi dali slušné dýško.
-Dobrý? Mysli na něco nepříjemného. -Jo.
Dětská obezita. Delfíni uvízlí v sítích.
-Sýrie. -To je ono.
-50 procent manželství končí rozvodem. -Bože, to je depresivní.
Díky.
Co to má být?
To je jejich brácha Charlie.
Má nějakou nemoc, když je šťastný, omdlévá.
-To existuje? -Nebo je to prostě pitomec.
Lizu jsem poznal, když byla menší než tykev muškátová.
Charlie a Cooper přivedli sestřičku na mši,
bylo to jako druhý příchod Krista.
Byli pyšnější než jejich rodiče.
-Prokrista. No tak! -Je v pořádku?
Brian Wilson, veganské maso.
-Cosby. -Cosby.
-Tak pojďme na to. Jsme připraveni. -Chápu. Dobře.
-Bereš si Lizu za ženu? -Rychleji.
Slibuješ, že s ní budeš v dobrém i zlém, v nemoci i ve zdraví?
-Ano. -A, Lizo, ty taky?
Ano.
Na základě pravomocí, které mi udělil stát New York...
a Bůh, vás prohlašuji za manžele.
-Ne! -Hej! Opatrně!
-Je v pořádku? -To je dobrý. Mám ho.
To se stává.
Charlie?
Ahoj.
Ono to žije!
-Co mi uniklo? -Odjeli do Belize.
Omlouvám se.
Poslechni si tohle.
Než odjeli,
Marvin dal Lize takovou velkou krabici. Dar.
Tvářil se, že je to něco.
Nebyl to šperk, pobyt v lázních ani prádlo.
Softshellové gatě s odepínatelnými nohavicemi.
Myslel jem, že mu jednu vrazí.
-Nech toho. -Fakt.
-Už toho nech. -Je v pořádku.
Strejda Jeff jí ten ret zašil.
Natrhnuls jí ho. Celá přední řada má poststresovou poruchu.
Byla tak krásná. Nedokázal jsem potlačit pocit štěstí.
Jo. Nechceš zase začít brát Xyrem?
Nepomáhá mi víc než cvičení, a po cvičení se aspoň nepomočuju v posteli.
Dobře. Já jen...
Nechci, abys umřel.
Budu v pohodě,
nebudu-li se muset účastnit svateb.
-Můžu se na tebe spolehnout? -Hele.
Marvinova sestra Rita po tobě koukala.
Jo? -Jo.
Asi ji berou omdlévající chlapi.
Holky chlapy rády předělávají.
Neberu si ponožky do sandálů. Mám neléčitelný neduh.
Nepropadej depresi.
POHŘEBNÍ POCHOD
Tak jdeme.
-Slečno, pomůžu vám. -Díky moc.
V pohodě.
BROOKLYN VEŘEJNÁ KNIHOVNA
Tvá sestřička se vdávala.
-Jistě si připadáš starý. -Liza dělala vše jako první.
Když jí bylo 12, vnutila mi jointa.
No tak. Ty se nechceš zamilovat?
Ale ano, jistě.
Ale rád bych přeskočil fázi líbánek k fázi sdílení deodorantu.
Já se z tebe zblázním.
Já ti rozumím, Charlie.
Je třeba najít někoho, jehož už pak ani nevnímáš.
Když odejde, je to jako přijít o kočku.
Takhle jsem to nemyslel...
Musím být opatrný.
Musím si ji umět představit v teplácích, přiměřeně tichou.
Neposloucháš podcast Modern Love?
-Ne. Ty jo? -Přímo nábožně.
Tuhle tam bylo o páru, on byl hluchý a ona slepá,
takže se nemohli bavit ani používat znakovou řeč. Byli spolu šťastní 15 let.
Co bylo pak?
Přejelo ji samořídící auto.
-Jo. Byla to síla. -Díky za příspěvek, Victore.
Mlčte už. Musím se soustředit.
-Nemusíš tak reagovat... -Nevím, o čem to mluvíš.
Vzal jsem tě na baseball. Chovala ses tam jako blázen.
Jako blázen? Šlo o baseball. Existuje příslušná etiketa?
-Šlo o Little League, dětský zápas. -Jo.
A ty ses na Little League neopil?
Co jinýho tam má člověk dělat?
Sedni si na chvíli.
Prosil jsem tě, ať se uklidníš.
Řeknu ti to a ty...
Nic otravnějšího nelze druhýmu říct.
-Říct "uklidni se" není... -Neříkej to už.
Můžeš se uklidnit?
O čem se to baví?
Hodně jsem teď na sobě makal.
Opravdu se snažím být lepším.
Rozcházíš se se mnou?
-Ano. -Vážně?
Jsme v knihovně.
Vzals mě sem, abych nezvyšovala hlas?
Ne.
Oba víme, že jsi vášnivá.
To je eufemismus pro "hlasitá"?
-Zuří. -Eufemismus je skvělý slovo.
Povím ti jiné. Jsi magor.
-Kruci... -Tak jo.
No dobře.
To myslíš vážně? Tu máš!
-Promiňte, paní! -Hej, slečno!
-Můžete slézt? -Mně se tady líbí.
Je šílená. Nejen pár dnů měsíčně, furt.
Proboha!
Ten blbec v mokasínech mě sem vzal, aby se se mnou rozešel.
Jo, myslel jsem, že tady neudělá scénu.
-Pardon, proč to ze sebe nedostanete? -Co?
Stojíte na stole. Zjevně chcete něco říct.
Řekněte to.
Dobře. Například co se týče toho nedělání scény.
-Scénu můžu dělat, kdy chci. -Místní knihomolové nesouhlasí.
Šílený je, že ani nevím, jak jsme se ocitli dohromady.
Je nezdvořilý na číšníky. V telefonu má zablokovanou mámu.
-Nitkuje si obočí. -Mám částečně řecký původ.
-A kámošky ho nemají rády? -Nenávidí ho.
Nechápou, co na něm mám. Což se po čase...
stane důvodem, proč s ním jsem.
Jistě. Špatné volby. To je váš problém.
Takže je to její chyba?
-Hele! -Dejte Lavelleovi tu knihu.
-Ustupte, nebo to rozervu. -Jsou to jen řeči.
Paní?
Paní!
Vazbu té knihy nerozervete.
Je zpevněná.
-Můžete ale zkusit stránky. -Charlie.
Ne, prosím. Začněte uprostřed. Užijte si to.
-Jo! -Prima. Dobrý pocit, co?
-Dělá ti to dobře? -Jsem hlasitá?
-Uklidni se. -Uklidni?
Uklidni?
Uklidni!
Povězte mi něco.
Fakt jste si myslela, že to vydrží?
Nebo, ještě lépe,
chtěla jste, aby to vydrželo?
Fajn, rozejdeme se.
To jsem čekal.
-Díky. -Jak to udělal?
Tak, jako se slepec naučí poslouchat. Charlie má ucho na bolest.
-Co je vám do toho? -Cože?
Snažím se, aby tu byl klid.
-Jste v tom dobrý. -Musím být.
-Omlouvám se! -Už to nedělejte.
Jdu dnes dřív.
"Probíhá epidemie spalniček, varují úřady."
Díky.
Dobře!
Kelly! To je ono!
Raz, dva, tři, čtyři, pět,
šest, sedm, osm, devět, deset!
Virus Zika, Kongres.
Proboha.
Hladomor v Dárfúru.
Běloch s dredy.
Ahoj, Charlie.
-Zvládls to. -Sotva. Díky.
-Dobrý? -Jo.
Někdo za tebou přišel. Něco ti přinesla.
Je to ženská?
-Řekni jí, že jsem umřel. -Už jsem řekla, že tu jsi.
-Tak že to bylo náhlé. -Haló?
-Dobrý den. -Přišla jste zase házet knihami?
Chtěla jsem vám poděkovat, že jste se mě minule zastal.
Já se vás nezastal. Chtěl jsem, abyste slezla ze stolu.
I tak si toho vážím.
-Přinesla jsem vám náhradu. -To nebylo nutné.
-Aspoň něco. -Zničila jste výtisk prvního vydání.
To mě mrzí. Vy jste mě k tomu ale vyzval.
Fajn.
-Přemýšlela jsem o tom, co jste říkal. -Ano.
Zda jsem chtěla, aby to vydrželo. Nechtěla.
A je dobře, že to končí.
Proč jsem šla do vztahu, co neměl šanci?
-Ptejte se toho, co ho zničil. -Není to jeho vina.
Je to výhradně jeho vina.
Došlo mi to, když zrušil rande, aby mohl na lodní show.
-Nebyl první, kdo to udělal. -Odstěhujte se do vnitrozemí.
Na mužích, s nimiž nemám budoucnost, mě něco láká.
Aha.
Je tu takové ticho. Nechcete si zakřičet?
Nekřičte, prosím.
-Už jste to zkusil? Je to zábavné. -V životě nejde jen o zábavu.
-Ne? -Už si nejsem tak jist.
Ještě jednou díky.
-Jsem Francesca, mimochodem. -Charlie.
Ráda jsem vás poznala, Charlie.
-Jo... -Tohle tu nechám.
Jo...
Jednu věc si musíme ujasnit.
Jsi homosexuál?
Nevadilo by mi to, ale chci to vědět,
-ten emoční zmatek mi vadí. -Nejsem, Lavelle.
Tak eunuch?
-Co? -To je nefér.
Nejdeš s ní rande kvůli tomu, jak vypadá. Nemůže za to, že je sexy.
O to nejde. Jde o její způsoby. Smích. Trapně zabalený knihy.
Je prostě příliš...
Příliš.
-Ona se ti líbí. -V tom je ten problém.
Pojďme k jádru věci, Charlie.
Po pětatřicítce klesá kvalita spermií.
Díky, Victore.
Měl bys občas vystrčit růžky. Nebo tě život mine.
Jasně.
Dobře!
-Co "dobře"? -Půjdu s vámi na rande.
Ale já...
Neprosila jsem se vás.
Co ve dvě v sobotu?
-Přiveze vás máma? -Rodiče už nežijí.
Tak dobře, v sobotu ve dvě. Vezmu si opalovací krém.
Paráda. Teda, dobře.
Tak zatím.
Moment. Nepotřebujete mé číslo?
Zavolejte sem. Teď musím jít.
Nevím. Nerozumím.
Na rande jsi nebyl celý roky.
-Proč s ní? Proč teď? -Nevím.
Byla naštvaná, mimo sebe, neovládala se.
-Bylo to strhující. -Vůbec to nechápu.
Je vším, čemu jsem se vyhýbal.
-Přitahuje mě jako plamen. -Můru.
-Aby ses nespálil. -Chápu.
Co řešíš? Všechny ty košile jsou stejný.
-Proč máš všechny košile stejný? -Žádný komplimenty.
Ví to?
-Ví Francesca...? -Děláš si srandu?
"Doktoři mi zakázali bavit se. Zajdeme někam?"
Podej mi cvočky.
Ne.
-Charlie, to je příliš krutý. -Funguje to.
Fajn.
Můžeš to zamlčovat, jak chceš, nakonec na to přijde.
Nakonec na to přijde.
Rande má být o zábavě.
Tohle ne.
Jediné plus, že babička měla Alzheimera,
bylo, že zapomněla, jak strašný život měla.
Vyrostla v Horní dolní,
kde neměla žádnou šanci.
V místě, kam chodí sny umírat, a naději...
Naději tam dusí už v kolíbce.
-Je to váš kamarád? -Ne.
Mildred Munchová neměla naději.
Neměla sny...
takže neměla co ztratit.
Normane, ty mizero, najdi si práci!
Buď si seženeš práci, nebo novou ženu!
To jsou prázdné hrozby, a ty jsi prázdný člověk...
Mělo to dobré kritiky?
Nevím.
Ne, prosím! Já...
Jak to?
A tehdy se, přátelé, Mildred Munchová,
babička Millie, dala...
na prostituci.
Dlaňovky!
-Vážně, co tu děláme? -Dlaňovky! První je zdarma!
Co tu děláme?
Pardon. Neruší vás ta hra v hovoru?
-Ne. -Nekoupil jsem si lístek na váš hovor.
-Pardon. Necháme toho. -Jo. My....
-Pokračujte. -Pardon.
Díky za povolení pokračovat ve hře. Moc si toho vážím.
-Prostě navážu, kde jsem přestal. -Půjdeme. Pardon.
-Budu se tvářit, že se soustředím. -Pardon.
Co kdybych přeskočil to, jak její prvorozené dítě umře na neinfekční průjem?
Říkám na průjem.
Říkám...
na průjem.
-"Na průjem"! -Jo. Já vím.
Abychom k němu byli féroví...
trochu jsme...
-Průjem? -Jo, průjem.
Soucítím s ním.
-Kde to jsme? -V...
Jsme v...? V nebezpečí?
-Začíná to tak vypadat. -Držte se mě, ať vás neunesou.
VELKÁ HOSPODÁŘSKÁ KRIZE
-Povězte mi o své nemocné tetě. -Flirtujete zvláštně.
Omlouvám se.
Přišlo mi to důležité. Něco, co řešíte.
Jo, ale někdy je dobrý to neřešit.
Samozřejmě, ale já jsem pitomec, ignorujte mě. Pobaví vás to.
Mně to nevadí.
Když už to řešíme...
je to těžký.
Byla mi druhou matkou od té doby, co moje matka zemřela na totéž.
Rakovinu prsu máme v rodině,
takže se mám na co těšit.
Vida, nejste tu jediný vtipný.
To mě mrzí, Francesco. To je hrůza.
Díky.
Není to tak zlý. Se Sylvií jsme se sblížily, když jsem u ní bydlela,
o to víc to bude bolet, až...
V New Yorku už nebudu nikoho mít.
Odjedete?
Jo. To dělám vždy.
Když jsem byl mladý, taky mi někdo umřel.
Děda Jacob. Byl něco jako můj nejlepší kámoš.
Měli jsme toho hodně společného.
V neděli mě brával na kolotoč, mohl jsem se vozit, jak jsem chtěl...
i když už měli po zavíračce.
Šťastnější jsem nikdy nebyl.
Jste šťastný teď?
Ne jako Mildred Munchová. Průjem.
Neinfekční.
-Neinfekční. Ani nebyl infekční. -Ne, nebyl.
-Neměla šanci. -Ne. Byla z "Horní dolní."
"Z Horní dolní." Jak Troy McClure.
-Na jakou hru jste mě to vzal? -Zapracuju na sobě.
Tady bydlím.
Teta by měla být na karate, nechcete zajít na drink?
-Na drink? Je půl čtvrtý. -Ano.
O ten drink nejde, Charlie.
Jasně, proč ne?
-Jo? -Jo.
Už vím, proč jste chtěl na matiné.
Aby nám zbyla energie na blbnutí.
Charlie! Proboha, Charlie!
Charlie!
Tlak má 160...
-Dr. Ramirez na radiologii. -Puls 83.
-Pacient na neurologii, traumatologii... -Charlie...
No tak.
Pardon.
-Hledám Charlese Greena. -Jste tu kvůli Charliemu?
-Francesca. -Prokrista. No jistě.
Pardon.
Těší mě. Cooper, jeho bratr.
-Jaké to bylo? -Jak to myslíte? Skončili jsme tady.
No jo. Říkali něco?
-Nezlomil si páteř, což je dobře. -Rozuměli jste si, tipuju.
Jo. Přišlo mi to tak...
Šli jsme po schodech a on najednou upadl.
Možná omdlel z toho vedra nebo něco.
Jo, z vedra. Nejspíš.
-To se stává, dochází k dehydrataci. -Dobré zprávy.
Charlie má řeznou ránu a hlava ho chvíli bude bolet,
ale nic si nezlomil, takže tentokrát měl kliku.
-Tentokrát? -Jo.
-Podle zprávy... -Charlie má takový neduh.
Podle někoho neduh, podle jiných roztomilý vrtoch.
Jde o nemoc danou nedostatkem hypokretinu v mozku.
Ten zajišťuje, že zůstáváme bdělí.
Charlieho tělo podléhá iluzi, že spí.
Roztomilý vrtoch.
Nemoc.
Ahoj.
To bylo šílený.
-Musel jsem omdlít. Dehydratace. -Charlie, já o tom vím.
Jak se tomu říká?
Kataplexie.
Přesněji narkolepsie s kataplexií.
Máme to v rodině.
-Děda Jacob? -Jo.
Jo.
Jako malý jsem myslel, že furt spí, protože je starý.
Pak se to začalo dít i mně.
Spustí to jakákoli silná emoce.
V mém případě...
hlavně pocit štěstí.
Takže díky.
Proč jsi mi nic neřekl?
Měl jsem holku...
na vysoký, Alici...
a ta to věděla...
Ale nevěděla, že až...
A protože byla má první,
nevěděl jsem, co se stane, až konečně...
Až...
Tohle není vtipný.
-Trochu jo. -Vůbec...
-Jak...? Co...? -Ani trochu vtipný.
-Omlouvám se. -Prokrista.
Máš pravdu. Není to vtipný.
Padl jsem nahý na záda...
obklopili mě zdravotníci, vedoucí koleje, studenti. Měla mě za mrtvýho.
Víceméně...
jsem se od té doby vztahům vyhýbal.
Nemám na pojistku.
Dnešek byl pro tebe něco, co?
Pro mě taky.
Říkala jsem, že randím s těmi nevhodnými.
Zabalíme to, dokud je čas.
Risknul jsem to. Nebyl to dobrý nápad.
Nelam si s tím hlavu. Půjdeme na to pomalu.
-Budou to depresivní rande. -To nevyjde.
-Botanická zahrada, jídlo za chůze. -Tak prosté to není.
-Sympozia, přednášky, Rooseveltův ostrov... -Prosím...
nech toho.
-Musím vás zkontrolovat. -Jistě.
Bylo to s tebou fajn. Chci si to tak zapamatovat.
Podívejte se na mě.
-Jak moc to bolí? Od jedné do deseti. -Dvě.
-Zimnice? -Ne.
-Motání hlavy? -Ne.
-Ne? Bolení hlavy? -Už ne.
"'Co jeho starý králík?' zeptala se vychovatelka.
'Ten,' řekl doktor,
'je hromadou bacilů spály, hned ho spalte.'
A tak dali králíčka do pytle se starými obrázkovými knihami
a odpadem a odnesli ho do rohu zahrady.
Tam se dal oheň udělat dobře."
To je smutné. Přečtěte něco legračního.
-Jo, legračního. -Jo.
-Tenhle příběh o něčem je. -Legračního!
-Vážně? -Hoďte to do ohně!
Fajn. Zkusíme tohle.
Tohle je Where Did My Sweet Grandma Go?
-Teď si můžete odskočit. -Pauza!
Jo. Víš, jak to je.
Pan Charlie pak možná přečte z Walter the Farting Dog.
Jo!
Prdy, prdy, prdy!
Mimochodem, Walter prdí, protože mu dávají jídlo pro lidi.
-Je to vlastně smutné. -Je tu nuda.
Moment! To nebylo hezký, Deangelo.
Pan Charlie má špatný den.
-Ignoruj ho, rozvádí se mu tátové. -Proboha.
-Co ta tu dělá? -Nic dobrýho.
-Ahoj. -Ahoj.
Fajn.
Jak to jde, Charlie?
Cítím se hrozně.
Naplánovals krásně depresivní rande a já to pokazila, rozbila ti hlavu.
-Měla bys jít. -Počkej. Je všechno v pořádku?
Nevím, co na to říct.
Vrátil ses do práce.
Fajn, takže všechno je úžasný.
Já vím, žes na to chtěl jít pomalu, a já to podělala.
Já jen...
Chtěla jsem se fyzicky sblížit, abych unikla tomu emočnímu spojení...
Nech toho, jo? Tohle nechci. Nejde to.
-Chceš-li přítele, já jím nejsem. -Chci zjistit, proč to dělám.
Chceš se bavit? Hledáš únik? Tady je brácha.
Počkej, cože?
-Nechci jiný vztah, Charlie. -Fajn. Žádný nebude.
-Do šesti týdnů z něj vyfičí. -To je 42 dnů.
Výborně, Fredericku. Věřili byste tomu? Je mu pět.
Je to sexy učitel ze školky. Vidíš tu čelist? Sbal ho.
Coopere, prokaž mi laskavost.
Pozvi tu dámu na kafe. Pověz jí o seskocích s Lizou Minnelli.
Oprava. Byl to malý Asiat vypadající jako Minnelli.
Jsem zmatená a trochu uražená.
Nechci na kafe s tvým bratrem. Nic ve zlým.
Tak jděte na čaj nebo do cukrárny. Mně je to jedno.
Jen mě prosím nech na pokoji.
-Jeff Cho. -Co?
Jmenoval se Jeff Cho.
To byla taková chyba.
Co jsem doufala, že uslyším? "Chtělas mě zabít, ale nevadí."
Vím, že se cítíte špatně.
Charlie bude v pohodě. Je na tohle zvyklý.
Omdlel, když chytil rybu.
Jednou našel výhru na dně krabice s cereáliemi a omdlel.
Když vyhrají Jets, což naštěstí není často...
Chvilku jsem myslela, že já jsem jiná.
Vy mi rozumíte. No tak.
-Rozumím, a vaše urážky mi jsou útěchou. -Fajn.
Díky, Coopere.
-Neznám nikoho jménem Cooper. -Dali mi to po psovi.
-To není pravda. -Je, stoprocentní.
Po bernardýnovi.
Umřel těsně před mým narozením a Charlie mi začal říkat Cooper.
Asi jsem byl chlupatý miminko.
Díky za povzbuzení.
Tak zas někdy.
-Kam máte namířeno? -Na Cobble Hill.
Fajn. My taky. Svezeme vás.
-Dobře. -Velkým žlutým školním autobusem.
-Dobře. -Tak jo. Jdeme.
Deangelo. Mám kámošku do autobusu.
Chtěla ti jen říct, co ti říct nestihla.
Byla to docela záplava slov. Zajímá tě to?
-Ani ne. -Nemám ti to za zlý.
Co bylo, bylo.
-Docela jsme si rozuměli. -Jo?
Je s ní legrace. Já takový vtipálek nejsem, ale...
Ale jsi. DeNira imituješ dobře.
-Jo? -Jo.
Jdeme na to.
Mys hrůzy.
Zacituj to.
-"Tu nabídku nemohl odmítnout." -To je Brando.
-Později tu roli dostal, ne? -Jo, to jo.
-Svým způsobem. -Jo. Teď něco z Goodfellas.
-"Vida, kdo taky mluví!" -Prokrista.
Já vím, že to není ono.
"Ty mluvíš se mnou?"
Tohle je strašný.
Říkal jsem si... že ji pozvu na rande.
-Francescu? -Jo, kdyby ti to nevadilo.
-V pohodě. -Dobře. Nerad bych...
V pohodě. Jak je libo. Hodíte se k sobě.
-Jsi si jist? -Jsem.
Fajn.
Nejlevnější pivo, prosím.
Coopere, to je překvapení.
Je to tu skvělý. Jako by se to tu 50 let nezměnilo.
Koukal byste, kolik to stojí.
-Jo? Jste majitelka? -Já? Ne.
Jsem manažerka. Lehce nabyl, lehce pozbyl.
Máte tu Pabst.
"Chápeme. Je to děs. Jste vtipnej!"
-Dáte si se mnou? -Ne. V práci pít nesmím.
Máte dělat ve školce.
Tak někdy jindy?
Dám si na chvíli od chlapů pohov.
Toho posledního jsem málem zabila. Vlastně dva poslední.
Máte štěstí. Mě je prý těžký zabít.
Ráda si s vámi povídám, máte své kouzlo
a připomínáte trochu bernardýna.
-Jo. -Ale, Charlie...
On mi to schválil. Ptal jsem se ho, nevadí mu to.
Jinak bych tu nebyl.
-Francesco? -Jo?
Můžu si udělat přestávku dřív? Musím volat babičce,
a skupinka opilých cyklistů v pozadí křičí "prsa".
Jistě, zlato.
Já jsem Bethany. Hezké tričko. Je z pimy?
To... nevím.
To byste poznal.
Pima bavlna je jako dětské vlasy.
Tak to nebude ono.
Takže to bude egyptská bavlna, ta je taky fajn.
Jo.
Tak nashle.
Poslouchejte.
Co kdybychom Charliemu dohodili někoho vhodnějšího?
Včera jsem byla na semináři o historii sandálů.
Bylo to jako "Choď 10 000 let v mých botách".
Bethany?
Zní jak někdo, kdo měl jako malý vlastního koně.
To nevím. Byla v baru, kde dělá Francesca.
-Je ale jiná. Zdrženlivější. -Stydlivá?
Ne. To ani ne. Není tak otevřená.
Mluví dost potichu.
Tohle nemusíš. Nemusíš mi nikoho hledat.
To jsem si taky říkal, ale ta holka je pro tebe skvělá.
-Představím si ji v teplácích? -V teplákovým kompletu.
To je už úchylný.
Nevím. To poslední, co potřebuju, je mít velkou radost.
-To zas nehrozí. -Ne?
Dobrý den.
Kde tu prosím máte knihy o laskavci?
O té rostlině?
Ano.
Té starověké, pěštované Aztéky.
Dnes je zas populární díky obsahu proteinů a oříškové chuti.
-Jasně. Tudy. -Dobře.
Tady.
Laskavec a vy.
Jsou v tom historické informace i recepty.
-Díky, Charlie. -Za málo. Co?
Já jsem Bethany.
-Prý toho máme hodně společného. -To asi máme.
-Máte ráda knihy. -Miluji je.
Tu vůni. Staré knihy.
To dělá furfural.
-Furfural? -Jo. Furfural a vanilín.
To jsou sloučeniny uvolňované rozkládajícím se papírem a lepidlem.
Roli asi hraje i plíseň.
-Některým lidem to přijde... -Romantické.
-Romantické, jo. -Jo.
Co byste řekl na laskavec s cizrnou a jehněčím?
-Zvete mě na rande? -Ne.
Jen se ptám, jestli byste tohle chtěl, kdybyste mě pozval na rande.
Fajn. Bethany, vyšla byste si někdy?
Dobře.
Tak jo. Co v pátek?
To mám tkaní. Vynechala bych, ale čeká nás alpaka...
Co v sobotu?
-To by šlo. -Jo.
Udělám laskavec.
-Hele. -Prosím.
Líbí se mi.
Je... milá.
Jo, přesně tak.
-Je milá. -Že jo?
Jak jsem ji uviděl, přesně tohle mě napadlo.
Uvidíme, jak to půjde.
-Máš rande s Francescou? -Pan Cooper má přítelkyni!
Jo. A nemám rád nálepky, Deangelo. To všichni víte.
A ano, v sobotu večer si vyjdu se slečnou Francescou.
Ale nevím, kam ji mám vzít. Co má ráda?
-Mě se neptej. Ty s ní randíš. -Tys nás dal dohromady.
Formálně, ano.
Nahání mi strach.
Někdy mám pocit, jako bychom vedli tři hovory najednou
-a já nezvládal ani jeden. -Prokrista.
Fajn. Má ráda Bauhaus.
V Muzeu moderního umění je výstava Schlemmera.
O tom mluvím. Potřebuju něco zábavnějšího.
Dobré rozptýlení. Stačí málo a ta holka zmlkne.
Coopere, má problémy s tetou.
Já vím, to je smutný. Nemluvme o tom.
-Musím na malou! -To jsme dva, Fredericku.
Tak jdeme, přidejte do kroku. Pohyb. Jdeme.
Co zajít někam...
kde je hluk?
-Jaký je to Pisco Sour? -Co?
To Pisco Sour! Je to dobrý?
Jen asi šest měsíců.
Předtím jsem byla v San Franciscu. Byls tam někdy?
Je to dobrý. Štiplavý.
Štiplavý!
Nikdo to nečekal.
Všichni se těšili na alpaku a učitelka se vytasila s jačí vlnou.
-Jeden chlapík to nerozdýchal. -To zní drsně. Díky.
Bylo to drsné. Měla bych si dávat pozor, abych se necítila moc pohodlně.
Víte-li, co vám sedí.
Je to laskavec s cizrnou.
Ale bez jehněčího.
Měla bych výčitky.
To nevadí. Vypadá to skvěle. Díky moc za to jídlo.
Za málo.
Ráda vařím v cizích kuchyních.
Je to okénko do jejich duše.
Co vidíte v tom mém?
Extrémně tupé nože.
To je přesnější, než tušíte.
Je to dobrý.
-Máte děti? -Cože? Ne, proč bych...?
Na rohu toho stolu máte bezpečnostní pěnu.
Stejnou má doma sestra, jejíž dítě se učí chodit.
Sakra.
-Děti mi nevadí... -O to nejde, Bethany.
Něco vám musím říct.
Mám kataplexii, omdlévám, když cítím silné emoce.
-Silné emoce? Jak to myslíte? -Strach, zlobu, překvapení...
V mém případě jde hlavně...
o radost.
To je hrůza.
Je to nic moc,
ale decentní emoce cítit můžu,
s těmi normálně funguju.
Nerozrušil jste se kvůli té přízi?
Ne.
Každý něco máme.
Mě přitahuje Bob Newhart.
-Cože? -"Rock Lobster"!
-Jdeme! -Dobře!
"Rock Lobster"!
Přinesla jsem nějaké filmy, přemýšlím...
Viděl jste Secret of NIMH?
Na konci je to hroznej doják.
To zvládnu. Sedím.
Radši něco bezpečnějšího.
Tak jo.
Sdílíme nekomunikovatelnou zkušenost války.
V mládí naše srdce spálil oheň.
Občanská válka probíhala na 10 000 místech, ve Valverde, v Novém Mexiku,
Tullahomě, Tennessee,
v Saint Albans, Vermontu a Fernandině na Floridě.
Bojovaly v ní víc než tři miliony osob.
-Tohle je fajn. Cítím se dobře. -Přes 600 000 mužů,
dvě procenta populace, v ní padlo.
Já taky.
Mrtví byli hromaděni v kostelích...
Mám ti zavolat taxi? Nepojedeme společně?
Počkej. To je teta.
Čeká na tebe?
Ne. Zvrací.
Do prdele.
Fajn.
Můžeme jet ke mně, otevřít si tam víno.
Ne. Musím ji zkontrolovat.
Jistě.
Mohl bych ti pomoct.
-S tím si nelam hlavu. -Fajn.
Radši bych to nechala oddělené... Nás dva a tetu.
-Ber mě jako víkendové povyražení. -Díky. Fajn.
Nebo i na všední dny. Jak chceš.
Vezmu to pěšky.
Co to...?
Au, to bolí. Jak jsem daleko?
Koleno míří směrem nahoru, prsty dolů.
Asi metr.
Ta holka tvrdí, že tě naučí dělat provaz za den.
Je jí devět let, Sylvie.
Domýšlivá malá blbka.
Jak by to zvládala po 60 letech polehávání?
-Chci si o něčem promluvit. -Jo? O čem?
Půjdu-li na mastektomii, přemýšlím o implantátech.
Velké, tak čtyřky, pořádný melouny.
O tom jsi chtěla mluvit?
-Chtěla jsem tě připravit. -Aha, tak díky.
Dělej to, co tě těší.
Jak to vypadá s Buzerem?
Cooperem!
Dobře. Zprvu to bylo divný, randit s Charlieho bratrem.
Ale nakonec jsem ráda, že to utnul.
O jednoho invalidu už se staráš.
Když jsem zjistila, jaká je jeho...
situace,
nechtěla jsem riskovat, že mu zase ublížím.
-Myslela jsi na jeho dobro. -S Cooperem jsme si podobnější.
Je s ním hrozná sranda.
Fakt se s ním zasměju.
Co mám dál na seznamu?
Tak co tu máme?
Chtěla jsi na asijskou masáž poblíž Penn Station,
zjistit, zda to tam opravdu dělají.
Víš... to!
Vážně? A jak to vypadá s túrou na Machu Picchu?
-S jakou túrou? Málem jsem umřela. -Ty děvko!
Dýchej.
A bum!
Dva...
Dva nula.
Vezmeš Bethany ve čtvrtek k Lize? Ráda by ji poznala.
-Asi jo. Vezmeš Francescu? -Asi jo.
Nezavládne trapný mlčení?
Už jsem ti řekl o posledním objevu? Rande u filmu.
Ta už nějaký čas existují.
Protože jsou skvělá. Mluvíš-li moc, syčí na tebe diváci.
To je chytré.
Jednou se ženou, s níž randíš, promluvit budeš muset.
Asi jo, zejména proto, že se evidentně blíží sex.
-Co? -Jo. Tak jsem si ho nehonil od školy.
Taky jsem se vrátil k mexickým telenovelám.
Asi proto, co se ti stalo.
Proč? Co se mi stalo?
Říkala, že chce přestat používat sex jako náhražku za intimitu,
nebo to možná bylo opačně. Každopádně je to tvá vina.
Ano!
Do prdele.
Mám tě, bácho.
Mám tě.
-Dobrý? -Jo. Dobrý.
Tohle je chrám Velkého jaguára neboli chrám Ah Cacao.
Je to pohřební pyramida z poklasického nebo klasického období.
Tohle je prostě fenomenální.
Díky moc za to sdílení.
V roce 1962 našli hrobku velkého mayského vladaře Jasawa Chana K'awiila.
-Tohle bude "kvíli" trvat. -Asi začnu kvílet.
A tady máme Severní akropoli, která se nachází vedle Grand Plazy.
Nemáte mapu? Abych si to mohla líp představit.
Chystá se topografický výzkum.
Marve, co fotky z pláže?
Nebo jen lezete po hromadách šutrů?
Fotky z rekreace budou po přerušení.
-Zlato? -Co?
Řekl "přerušení"?
-Měli bychom si dát panáka. -K tomu slouží to přerušení.
Proboha.
Hele, zlato.
Podobá se ostatním pyramidám.
Podle té mapy si o tom uděláte představu. To je Tikal.
-Vzbuď se. -Nespím.
-Chrápalas. -Houby.
Tak to jsem byl asi já.
Nezdá se mi to?
Že sním, poznáš podle toho, že si to začnu rozdávat s Nalou z Lvího krále.
Nesměj se. Byla to má první láska.
Na čtvrtém schodu ti dojde dech.
V Belize mají 110, nebo 220 voltů?
-To první, jako v USA. -Navzdory britskému vlivu?
-Jo, je to fascinující. -Vážně, je to tak.
Dnes máš dobrou náladu.
-Já? -Jo.
Asi jo. Bylo to zábavný.
-Bereš nový léky? -Ne.
Měl jsem velký latte.
-Proč se ptáš? -Jen...
Nevím.
S Francescou sis teď rozuměl, myslela jsem, že s ní ani nedokážeš mluvit.
-To bylo předtím. - "Aha, ona tam zůstane..."
Takže nejsi vůbec šťastný?
Ne. Jsem nešťastný tak akorát.
Divný. Najednou s ní můžu být.
-To tě činí šťastným? -Jo.
Fajn.
A Cooper ti má náladu kazit? No tak. Ví o tom?
Ne, a nechci mu to říkat, aby to nevypadalo divně.
A tohle není divný?
Tají to? Jo?
Kámo, to je kost.
Já jsem na chlapy, ale...
tu bych brala.
-Ahoj. -Ahoj. Počkej.
Musíme si promluvit.
-Teď? -Jo.
Už to nezvládnu. Jsem nadrbanej jak stepní koza.
Vážně? Nepočká to?
Chlap má svý potřeby a žena podle mě taky, ale...
Zabolelo tě to?
-Prožívá špatný období. -Já vím.
Vím to. A cítím s ní.
Nevím, jestli na to mám.
-Musíme se rozejít. -Ne!
-Vyloučeno. Jinak vycházíte, ne? -Jo.
Má problémy a ty jí pomáháš.
Neodhazuj ji, abychom se už nikdy neviděli.
-My? -Vy.
No jo. Dobře.
-Říkal jsi, že jde o ni, ne o mě. -O tebe fakt nejde.
Aha, dobře.
-Můžu ji poznat líp. -To je nápad.
-Je zajímavá. -Jo.
-Nemá televizi. -Nekecej.
Ne, vážně.
Tak to vidíš.
Vem to jako šanci na sebezdokonalení. Nauč se vařit, tančit tango.
Zařídím ti legitku do knihovny.
-Fajn. -Dobře?
Fajn. Bude to v pohodě.
U zubáka jsem četl New Yorker. Manšestráky mám. To dám.
Věřím ti.
Navíc, až spolu začneme spát...
Tomu bych tolik nevěřil.
Jo.
-Díky, brácho. -Za málo.
Bez tebe bych to nezvládl.
Omlouvám se. To ta nadrženost.
Marvine, díky moc. Bylo to zevrubný.
Potěšení na mé straně. Omlouvám se, že jsem nestihl zpracovat audio.
Vřískání vřešťana k džungli patří.
-Je to... -To nevadí.
Víte co?
Využili jste už ty svatební dárky?
-Ještě ne. -O co jde?
O přenocování v B&B v Rhinebecku. Jde o Charlieho.
-Je tam pěkná nuda. -To zní dobře.
Mohli byste tam jet společně.
-Jo. -No... Nevím.
-Ale jo. Můžeme jít na jablka. -Proč ne?
-Jablka teď zrají? -Sběr ovoce.
Něco bychom sbírali.
To zní zajímavě. Proč ne?
Proč ne?
-Jasně, proč ne? -Proč ne?
Proč ne?
VÍTEJTE V RHINEBECKU ZALOŽEN V ROCE 1688
To je ono.
-Vidíte to? -To je ono.
-Doleva. -Tady?
-Fajn, zlato. -Díky matce huse.
-"Díky matce huse"?
Jsem rád, že jsem to přežil.
-Fajn. -Apollo 13 přistálo hladčeji.
-Chceš pomoct? -Jo.
Krása. Zůstaňme tu do smrti, ať už nemusíme do toho auta.
Dojeli jsme, ne? Tak toho skuhrání nechte.
Jen ten víkend chceme přežít. Díky.
Co je tohle?
Moje cello, kdybychom si chtěli zazpívat.
-Dá se zpívat s cellem? -Dá se s tím dělat cokoli.
Šikulka. Vezmu to.
-Jo? Díky. -Ne, prosím.
-Je zvíře. -Opatrně. Je staré.
Vezmeme to. Běžte se zaregistrovat.
-Jo. -Jasně.
-Máš všechno? -Jo.
Hele.
Fakt ti to nevadí?
-Co? -To se mnou a Francescou.
-Chováš se divně. -Vůbec ne. V pohodě.
Měli jsme jedno rande. A z poloviny ve špitále.
-Je to pryč. Jsem teď s Bethany. -Fajn.
Dobře. Protože k tomu asi dojde.
K tomu?
Jo.
Prima. U příležitosti čeho?
Ničeho. Jen mám pocit, že je připravena.
Já taky. Už nekoukám na telenovely.
Přešel jsem na Food Network. Užil jsem si Rachel Rayovou.
To je znepokojivý. Giada De Laurentiis, ta ještě.
Fakt?
Zdravíčko!
Jsme zaregistrovaní.
Je to tu skvělý.
Máme krásný pokoj. Jak ze série knih s Nancy Drew.
Nevím, co to znamená, ale...
To jsou pusinky?
Fajn!
Ti dva neztrácejí čas.
Bože, já nemám žádnou úroveň.
Pokračujte. Já si zdřímnu.
Počkej. Už? Teď jsme přijeli.
Taky mě cesta nějak vyřídila.
Nejeli jsme takovou štreku kvůli spánku. Omrkneme starožitnosti.
-Starožitnosti? -Jo.
-Odkdy tě zajímají? -Žertuješ? Miluju starý krámy.
Potřebuju máselnici.
Proč ne? Mrkneme se do města.
Vyspíme se v noci. Pojďme.
My jen... Dobře.
Co?
Sakra, je dusno. Proč jsme nejeli autem?
Francesca řídí a my si vážíme svých životů.
-Newyorčané jezdí pomalu. -To ještě nikoho nenapadlo.
Liza měla pravdu.
Je tu nuda.
Co tohle?
Stojí tu "obchod". To je fenomenální.
Škoda že tu není víc rasistických sošek.
Co?
Vrátil bych se.
OBCHOD
Ne! Je to lampa z trombónu? Fascinující.
Proboha.
Teta má takový čajový set.
Proboha, je to Umpa-lump?
-Ano. -Má kliku.
A ten mixér! Ten jsme měli.
Hodně hlasitý. Vzbudila by mrtvýho, když dělala palačinky.
Nemá někdo hlad? Nedaleko prodávají tacos...
-Žila jsi jako malá se Sylvií? -Občas.
Bylo skvělý moct jako dítě jezdit za tetou v New Yorku.
Strávila jsem s ní celé léto.
Až nedávno mi došlo, že jsem za ní jezdila proto,
abych neviděla máminu léčbu.
-Kdy umřela? -Když mi bylo 17.
To je hodně smutný.
Začala jsem cestovat. Chtěla jsem zmizet někam daleko.
Už jsem se nikdy pořádně nevrátila.
Sylvia je asi můj domov.
-Bude asi skvělá. -Je otravná jak osina kdesi.
Ale mám ji ráda.
-Charlie? -Jo?
-Pomohl bys mi s tímhle? -Jasně, Bethany.
Já jsem vyšší.
Vidíš to zlatíčko?
-Neměli bychom...? -Je to nástroj. Hraje se na to.
Jo.
Bože. Asi je rozbitý.
-Počkat. Není to v elektrice. -Ano!
Už jsi viděl tak hezkou sbírku ptačích vajec?
Zkus to.
Fajn!
-Nevěděl jsem, že hraješ. -Šest let u paní Paredesové.
-Jo. -Udělej to ještě!
Hele, je to hrozně hlasitý.
Hele!
Přichází!
Ty varhany jsou 50 let staré!
Svět se mnou nesoucítil.
Ubohé temné stvoření, jaký jsi poznalo život?
Zkoušeli to?
Chare, vylez z toho.
-Ruce pryč, hulváte! -Vypal.
-Nedotýkej se mě! -Vylez.
Nikdy! Ne!
-Nechal bys toho? -Dobře. Přestanu.
Já vím.
Možná bys měla zpomalit. Nic neříkám.
Ne. Ty jsi nadhodil téma knihovnického sjezdu.
-To je fakt. -Co je to zač?
Zajímá tě to?
Hodně sexu, chlastu
a drog, všichni mají ortopedické boty.
-Fakt. -Ještě víno?
-Díky. V tom to je. -V praktických botách.
-Jo, v praktických botách. -To je dobrý.
Chcete slyšet historku s Charliem?
Říkal vám, jak v šestý třídě vyhrál talentovou soutěž?
Ta není dobrá. Nevyprávěj to.
Nebuď přehnaně skromný. Publikum jsi dostal.
Mě to zajímá. Cos tam dělal?
Co jsem tam dělal?
S Tracy Turwellovou jsme sehráli scénku z Tramvaje do stanice Touha.
-Hrál jsi Kowalskiho? -Jo.
-Stello! -Díky. Promiňte.
-Pardon. -To bylo přesný.
-Díky. -To bylo fantastický.
-Jenže... O dvě oktávy níž. -O moc lepší.
Charliemu bylo 11, má furt stejný hlas.
Kluk o 120 centimetrech a 36 kilech na pódiu křičí: "Stello!"
-Sexy. -Fíha, díky.
To ještě není všechno.
-Je. Rozplakal jsem dospělý chlapy. -Soupeři neměli šanci.
Ani ta holka, co hrála Stairway to Heaven na hoboj.
-To je fakt. -Skromný Charlie seděl a mlčel.
Jakmile zaslechl, že vyhrál,
-nad tu židli se vznesl. -Coopere.
-Naběhl do chodbičky. -Coopere.
Už je u pódia, když v tom bum.
Sekne sebou.
Sletí po hlavě do orchestřiště, hlavu si rozbije.
Všude krev, děti brečí.
Přijíždějí hasiči.
Abych to zkrátil, pro ten den školu utnuli.
Tomu říkám talent.
To je tak smutný.
Ale ne. Proboha.
-Já vyhrál. Dokázal jsem to. -Co je ti?
Všichni ho za to měli rádi.
No tak.
Pardon.
Hele.
Jako malá jsem měla kocoura Grega.
Měl epilepsii.
Bratři si opatřili stroboskop
a záměrně mu vyvolávali záchvaty.
Říkali tomu breakdance.
Děti jsou pitomci.
Jo.
Charlie mi Grega připomíná.
Totálně.
Nevím, jak vás, ale mě to vzpomínání unavilo.
Nepůjdeme do hajan?
-Ještě dezert. -Jsem plný.
-Mají tu výborné portské. -Mám radši sherry.
Nebo cello. Ještě jsme si nezazpívali.
Gregovi se má hra líbila.
To jediné dokázalo záchvaty přerušit.
Beze všeho.
Poslechněme si cello.
-A teď zlatý hřeb večera. -Už ani nemůžu chodit.
-Můžeme? -Jo.
A jsme tu.
Závodní kůň.
Máš můj župan?
Jo, sleduj.
Padne mi.
-Zlato. -Copak?
Ať nenasákne tvým pižmem.
-Pozdě. -Ne!
Nech toho.
Zdravíčko.
Ahoj.
-To jsou jeleni? -Sexy jeleni.
Sexy jeleni. Jo, to jo.
A ty jsi...
Hladový zvíře, který je žere.
Puma.
Hladová puma.
Ne. Ne, mnohem níž.
Ne krkem.
Cože?
Jo.
-Fajn. -Jo.
-Co? -Jsem ten jelen.
Jo, dobře.
Ne, ty máš jít ke mně.
-Jako ta puma? -Jo.
Jo, to je dobrý.
Máš velký hlad.
-Mám hlad. -Jo.
-Ano! -Ne!
Připraven?
Jo.
Nejsi vzrušený až moc?
Zatím dobrý.
Jo.
Jo!
Ale ale...
Tichá voda břehy mele.
-Coopere! -Co?
Charlie! Je to naléhavý!
Ach jo.
-Charlie. -Proboha.
-Charlie! Není ti nic? -Ne.
Měl jsem záchvat.
-Ne... -Jako Greg.
Záchvat? Normálně omdlíváš.
Tentokrát to byl záchvat.
-Zavoláme sanitku. -Ne. Sanitku ne.
Jsem v pořádku. Fakt.
Charlie, záchvaty jsou vážná věc.
Jo. Měl bys být monitorován.
Ne, protože... Coope, přešlo to.
Zdraví na prvním místě. Zavolám ji.
-Ne! -Jo.
-Jo, zavolám. -Sanitku ne!
Hele. Už je mi líp.
Vypadá to tak.
-Takže se můžeme vrátit do postele. -Jo.
Omlouvám se za tu komplikaci.
No tak.
-Ať je ti líp. -Díky, dobře.
Omlouvám se.
Prozatím ti musím kořist upřít.
-Není to bezpečný. -Chápu.
Hele, uber, frajere.
-Musím se na to zas naladit. -Jasně. Předehřátí.
Co?
-Jestli to je kvůli Charliemu, uškrtím ho. -Teta.
Zavolej jí za pět minut... Za 45.
Začínám mít pocit, že mě nechceš.
Kvůli těm tetováním?
Částečně mě štvou.
Je tohle trochu rasistický? Jo.
Zamýšlel jsem to tak? Ne.
Její scan...
Ta rakovina se šíří.
Francesco, to je mi líto.
Proboha.
Je konec.
Přijdu o ni.
Ne.
Bude...
Bude v pořádku.
Jo, bude v pořádku.
Co je to?
To je neuvěřitelný.
Pardon. Máš super zadek.
Teta mi umírá na rakovinu.
To on neví.
Vážně?
Musím odsud pryč.
Nevzrušuje mě to, že má rakovinu.
-To měl být kompliment. -Co se stalo?
Nechci o tom mluvit, Coopere.
Měla jsem to tušit.
Přinesl jsem tohle.
Díky.
Nepotřebuji tě. Zvládnu to sama.
Jsem expertem na smrt a zoufalství.
Pokud se zázračně uzdraví, budeš sama.
-Znáš názvy souhvězdí? -Vyrůstal jsem ve městě.
Poprvé jsem viděl hvězdu při blackoutu v roce 2003.
Jako malá jsem sedávala venku a vymýšlela si vlastní názvy.
Plameňák s kufrem.
Když to říkáš...
Vědomí, že tam budou navždy, je fajn.
Kolik má času?
Díky chemoterapii si to prodlouží,
ale už to metastázovalo do jater.
To je blbý.
Je něco, po čem touží? Zdolat horu? Jet do Indie?
Zasáhnout raketometem Dodge Caravan.
Cože?
Její bejvalej to auto měl.
Všechno ostatní už dělala.
To je na Sylvii skvělé.
Neprosí se nikoho o povolení. Co chce, to udělá.
-Je to ostrá holka. -Jo.
Moc lidí to tak nemá. Třeba já.
Charlie,
když jsi tehdy spadl,
řekls, že se se mnou už nemůžeš stýkat.
Od té doby se ale vídáme skoro denně...
a teď jsme tady.
Jo, ale tohle je velmi depresivní.
No tak.
Dnes v tom starožitnictví?
Zdálo se, že ses bavil. Byl jsi šťastný.
Nebyl. Byl jsem jen pobavený.
Jo.
Já byla víc než jen pobavená. Byla jsem šťastná.
Hele, Francesco.
-Co? -Počkej. Prosím.
Dobře, byl jsem šťastný.
Jsem šťastný. Šťastnější než kdy dřív. A to díky tobě.
-Pořád stojíš. -Já vím.
Měl bych ležet jak široký tak dlouhý.
Vtip je v tom, že když to na mě jde,
když začnu pociťovat štěstí,
podívám se na tebe s Cooperem...
a jsem zas smutný.
Ale tys nás dva dal dohromady.
Já vím. Proto to funguje.
-Už bychom se neměli vídat. -Francesco.
Francesco.
Bethany, co tu děláš? Pozor na hmyz.
Ty opravdu nejsi v pořádku.
Ne.
Já vím.
Řekl jsem ti to na rovinu.
To nemyslím.
Ty...
Já?
Já jsem vtipná, Charlie.
-Vážně. -Jistě že jo. Neskutečně.
A taky jsem hezká.
Říkali mi to.
Jsi krásná.
Vyvolals ve mně dojem, že by nám to mohlo vyjít.
Chci se rozejít.
Zcela ti rozumím.
PRO FRANCESCU
-Ahoj. -Čau.
Pojď dál.
-Co Silvia? -Je vzadu.
-Slunečnice. -Jo.
-Ty mám ráda. -Ze skutečného květinářství.
Je mi jasný, že jsem výjimečná.
Co je to?
To je taky pro tebe.
-Co je to? -Ta věc.
Já to tak úplně nevybral.
Jen jsem přinesl...
Tetin mixér.
Tys nezapomněl.
Jasně.
Je skvělý.
-Díky. -Jo.
Mrzí mě, že jsem na tebe tehdy tak vyjela.
Jde o to, že...
-Bylo to náročný. -Jo.
No jo.
Ztratí-li člověk někoho milovaného, musí...
se zaměřit na vědomí...
-sebe sama. -Jo. Dobře.
-Díky. -Za málo.
Fajn.
-Pojďme na oběd. -Víš co?
Nechci se mi do plné restaurace. Co si pro něco poslat?
Je tam hezky. Najdeme něco s terasou.
Jsem vyčerpaná.
Nebodlo by ti chvíli na tetu nemyslet?
To jo.
Ale nemůžu od toho utíkat.
Musím se s tím popasovat...
Pomůžeš mi s tím?
Jo.
Popasujme se s tím.
Tak povídej.
Čeho se ohledně tety bojíš nejvíc?
Dobře.
Zaprvé...
Bude mi chybět.
Budu na světě sama.
Mohla jsem společný čas využít líp, ale ty dny už nevrátím.
Své dětství.
Radši bych, abych onemocněla já, než abych tu zkejsla bez ní.
Je to má nejlepší kámoška.
Francesco...
Měl bych jít.
-Co? -Jo.
-Vylila jsem si před tebou srdce. -Vím.
Já vím, vyzval jsem tě k tomu, můžu za to taky.
Ty jsi ale pitomec.
Já vím. Máš pravdu. Nemám z toho radost.
Jak můžeš být tak pozorný, a hned na to takový vůl?
Protože...
Protože zas tak pozorný nejsem.
Omlouvám se. Ahoj.
45 DOLARŮ MIXÉR
STAROŽITNICTVÍ REZERVACE NA JMÉNO CHARLIE
Kam čumíš, vole?
-Díky, New Yorku. -Cos to řekl?
Ahoj.
Mixér ji potěšil.
Jo? Co řekla?
"Je skvělý."
To mám radost.
Stačil jeden smutný pokus o rozhovor a byl konec.
Škoda, že jsme se před pár týdny dali do řeči.
Promarněný čas. Celou tu dobu jsi mohla prošukat.
Proč přitahuju takový nezajímavý typy?
-Není to naopak? -Oni přitahují mě?
Není to nějakým feromonem ve vlasovém gelu?
Přitahuje tě to, čím nejsou, i to, čím jsou.
Nerozumím, Yodo. A nenarážím na tvou plešatost.
To doufám.
Sylvia Torroneová?
-Jak je, zlato? -Líp, než jak mi bude za hodinu.
Jdeme.
-Přiznej si to. Jsi kočka. -Nech toho. Nejsem.
Ale jsi, a je otravný, když to popíráš.
Dobře, a o co ti jde?
Jde mi o to,
že chlapi po tobě půjdou vždycky,
ale milovat tě bude jen někdo,
kdo ocení, jak jsi výjimečná.
Tos říkala, když jsem měla srostlý obočí.
To jsem lhala. Teď jde o Charlieho.
Odmítl mě.
Dělá to, co ty, chrání se.
Tohle zatracený místo.
Já vím.
-Jaký jsi měl přesně plán? -Co?
Pomoct nám to napravit a dál se trápit?
-Co tě vede k myšlence, že se trápím? -Tvůj obličej.
Tvůj trápící se obličej.
Jen jsem myslel, že by z toho měla radost.
Neklaplo to. Rozešli jsme se.
Co? Proč?
Protože ji nemiluju, a ty ano.
Charlie mě miluje.
Řekl ti to?
Nakolik to dokázal.
Miluješ ho?
-Jak bych mohla? -Francesco.
Nemůžeš si zakazovat lásku jen proto, že se bojíš, že ho ztratíš.
-Ale to ti nezabránilo s ní randit, co? -Ne. A lituju toho.
Ne protože jsem ti ji vzal, ale protože jsi to po mně chtěl.
Co tím chceš říct?
Celý život tě chráním.
Přijímal jsem za tebe rány, hlídal ti záda.
Dlouho mě to bavilo.
Bavilo mě být mladší brácha, co hlídá staršího.
Uber, bráško.
Je to tak, to víš. Myslel jsem, že tě chráním, ale nechránil.
-Využíval jsi mě. -Co?
-K manipulování... -Jak jsi na to přišel?
Jak jsem na to přišel? Chováš se ke mně jako k tupýmu beranovi bez emocí.
Mám toho dost. Už tím beranem nechci být.
Nejsi můj...
Zkus se na vteřinu překonat.
Ty tu blbou nemoc nemáš, Coopere.
Nežiješ ve strachu, že se budeš pořád ztrapňovat a že třeba umřeš.
Žiješ si přesně tak, jak chceš, a přesto to mrvíš!
-Díky. -Za málo.
Víš co?
Charlie, vím to líp než kdokoli jiný.
-Vím, jak hrozná ta nemoc je. -Jo?
Děti se ti smějí.
Chápeš? Sleduju, jak se děti smějí staršímu bráchovi.
Viděl jsem tvou samotu.
Je to na pytel.
Omlouvám se.
-V jednu chvíli nemoc přejde ve strach. -S tím nezačínej.
Stane se výmluvou.
Proboha. Teď jsi říkal, že mi rozumíš.
Chápej, nikdo nechce na rande
s někým, kdo skončí ve špitále, až si dají pusu.
Člověk je ve vztahu, aby byl šťasten!
-To já nemůžu! -Ale jo, můžeš!
Smiř se s tím, co přijde. To je celý.
Běž, Charlie.
Hele.
-Běž za ní. -Nemůžu.
-Dávej si pozor. -Ty si dávej pozor. Chápeš?
Chápeš to vůbec?
Nemůžu. Ty můžeš, ale já ne.
-Naštveš se. -Já se chci naštvat!
Proč se nikdy nenaštvu?
Dýchej, jo?
Uklidni se.
Proč?
Charlie!
Prober se! Neudržím tě!
Charlie!
Pomoc!
Charlie!
No tak!
-No tak. -Držím tě!
Prokrista.
Jsi v pořádku, vole?
Jsi v pořádku.
Díky.
Díky, New Yorku.
Tak jo.
-Co? -Půjdu.
-Půjdeš? -Jo.
-V neděli ráno, po józe. -Charlie. Žádná neděle, žádná jóga.
Jdi teď!
-Hned teď? -No tak!
-Co? -Padej!
Dobře. Jak vypadám?
Hrozně. Smrdíš.
Máš trapnej batůžek.
-Ale musíš jít. -Musím.
Musíš jít.
Buď šťasten.
Vem to, Francesco.
Život je pro to, aby byl žit. Vem to.
-Charlie? -Francesco.
Kde jsi? Musím s tebou mluvit.
V nemocnici s tetou.
Výborně.
Tak já jdu.
Tys to dokázal! Proboha!
To je neuvěřitelný, Stanley! Ty chodíš!
Sedni si, Stanley.
Fajn.
To snad ne.
Bože, pomoz mi.
-Charlie! Proboha. -Tak jo.
-Fajn. -Co...? Co se stalo?
Krásný dítě.
-Proboha. To je krása. -Na. Dej si vodu.
-Je až příliš občerstvující. -Pardon.
-To je Silvia? -Charlie...
-Jak se vede? -Už mi bylo líp.
Chtěl jsi mě vidět.
Jo.
Proč musíš být tak hezká?
-Ty jsi taky hezkej. -Tím mi nepomůžeš.
-Chceš jít někam stranou? -To je dobrý.
Fajn.
Francesco...
-Fajn. Takže... -Díky.
Nemůžu...
Nemůžu řídit se zapnutým rádiem,
kdyby pustili Pointer Sisters, skončím v pangejtu.
Nemůžu na pláž, kde dovádějí lachtani.
Nemůžu jíst popcorn. Používat tablet.
Nemůžu plavat na hloubce,
hlavně když si tam někdo hraje se zlatým retrívrem.
Nemůžu grilovat bez dozoru.
Asi bych nemohl do Velkého kaňonu.
Soudím tak podle fotek, je až příliš krásný.
Rád bych měl děti.
Ale musely by být nudné nebo rozmazlené, protože být roztomilé...
Charlie.
Adoptujeme ty nejhorší, co najdeme.
Už si, proboha, dejte pusu!
Překlad titulků: Marek Pocestný